Suomennos: Sultan, Sisazka, Zallaah, Flipside, saukki, Matleena
Oikoluku: Veeti73
Olipa kerran urhea pikku hiiri, -
joka rakasti kunniaa, oikeutta ja puhui aina totta.
Ei hän.
Tuo on rotta.
Ja jokainen joka tietää jotakin tietää että hiirellä ja rotalla on suuri ero.
Ensinnäkin, rotat inhoavat valoa.
Ne viettävät elämänsä pimeydessä.
Ne myös pelkäävät ihmisiä, jonka takia ne piileskelevät ja kyyristelevät aina.
Ja mitä totuuden puhumiseen tulee, -
niin se on mahdotonta, koska niin kuin kaikki tietävät, -
rotat eivät osaa puhua.
- Ole kiltti ja kerro taas se juttu. - Älä viitsi.
Vain yhden kerran. Kerro se minulle vielä kerran, -
niin lupaan etten enää ikinä pyydä sitä. Lupaan sen.
Hyvä on. Olemme matkalla Doriin, -
yhteen taianomaisimmista paikoista koko maailmassa.
Ei, et sinä tuota kertonut aikaisemmin. Vaan sen että joka paikassa on joku erikoisuutensa -
ja Dorissa se erikoisuus on keitto!
Maata näkyvissä!
Näen sen!
Voin haistaa sen! Haistan sen!
En malta odottaa että pääsen maistamaan keittoa.
Pysy vain lähellä. Lähdemme jälleen kuudelta aamulla.
Mitä jos jäisimme tänne vähän pitemmäksi aikaa?
Älä edes ajattele sitä.
- Muistatko Shanghain? - Joo mutta tämä paikka on erilainen.
Tämä on aivan erityinen.
Milloin tahansa, yksi tuoksahdus mistä tahansa keitto paikoista -
oli melkein kuin täyden aterian syöminen.
Mutta yhtenä hyvin erityisenä päivänä vuodessa, -
Dorin kuningaskunta muuttui taianomaisesti.
Dorissa joulu ei ollut mitään.
tai kyllä he sitä juhlivat, mutta se ei ollut mitään verrattuna Keitto Päivään.
Varokaa, varokaa. Perunoita tulossa!
Kiire, kiire! Anteeksi.
Jokainen Dorianilainen, niin nuori kuin vanhakin kiirehti kohti linnaa, -
koska he tiesivät että juuri sillä hetkellä, -
syvällä kuninkaallisten keittiöiden uumenissa, -
mestariteos oli syntymässä.
Antakaa palaa! Älkää unohtako parsakaalia!
Varmistakaa että se on puhdas!
Kaikki tiesivät että Kokki Andre oli nero, -
mutta he saivat silti muistutuksen siitä jokaisen kevään ensimmäisenä sunnuntaina.
Tasan kello kaksitoista sinä päivänä, -
hän paljastaisi sen vuoden kuninkaallisen luomuksen.
- Lisää sipuleita! - Lisää sipuleita!
He täyttivät koko aukion, -
ja samalla kuin aromi rupesi voimistumaan, samalla kasvoi myös heidän innokkuutensa.
Anteeksi.
Kiitos.
Minulla on kunnia esitellä tämän vuoden mestari luomus -
kokki Andren keittiöstä.
Ei, ei, ei, ei! Jokin on pielessä!
- Tarvitsen enemmän aikaa! - Mutta olemme jo nyt myöhässä.
Tämä ei ole oikein!
Kaikki ulos! Ulos!
On rankkaa olla ainut nero talossa.
Toisinaan siihen tarvitaan vähän apua.
Sinä muutit jotakin.
- Olet hullu. En koskenutkaan siihen. - Haistan sen.
- Mikä tämä on? - Mikä? - Tämä! - Valkosipuli.
- Valkosipuli. - Niin, pieni valkosipuli.
- Sitä oli siellä koko ajan. - Ei. - Kyllä. - Ei.
- Kyllä. - Ei näin monta!
- Pilasit keittoni! - Pelastin keittosi!
Nuo ihmiset ovat odottaneet koko vuoden ja sinä haluat antaa heille tätä tiskivettä.
- Tiskivettä? - Tiskivettä. - Tiskivettä?
Lopeta!
Tämän vuoden keitto on -
Kevät-Liemi.
Se koostuu paahdetuista vihanneksista, -
tuoreista yrteistä ja villisienistä.
Roscuro?
Päivää.
Minun ei tarvitse kuunnella puhuvaa roskista.
Eikä minun tarvitse kuunnella pelkuria.
- Pelkuria? - Niin, pelkuria!
- Sanotko minua pelkuriksi? - Kyllä!
Voi ei!
- Ei, ei, ei... - Tuo teki sen.
- Täydellistä! - Fantastista!
Roscuro! Roscuro, missä olet?
- Olkaa hyvä. - Tämä on ihmeellistä.
Odottakaa, kunnes Teidän Korkeutenne maistaa sitä.
Tämä on...
...täydellisen... Se liikkui! Keittoni liikkui!
Ei, ei se... Ei se liikkunut.
- Teidän Korkeutenne. - Kultaseni?
Rotta! Keitossani on rotta!
Rouva, tiedän tämän olevan valitettavaa. Ja tiedän, että ensinäkemältä saatan...
- Rotta! Keitossani! - Ei. Älkää.
- Ja söin sitä! - Teidän korkeutenne, odottakaa... - Hän on oikeassa, se on rotta!
- Älkää nyt... - Se on rotta! - Tuokaa minulle se rotta!
Uskon todella, että hätiköitte. Olen varma, että rotat, jotka tapasitte viimeksi -
ovat saattaneet synnyttää teille stereotypian, -
mutta... Mutta minä... Minä vain... En oikestaan ole täältä päin.
Olen... Olen tuolta... Tuo oli hyvin aggressiivista.
- Ottakaa se kiinni! - Keittiö...
Se on menossa keittiöön!
Tuolla! Pysäyttäkää tuo rotta!
Sain sen!
Se lähestyy keittoa!
- Siellä se on! - Jos voisin vain kertoa...
Kattilan päällä. Tuo se on, juuri tuolla!
Katsokaa, tuolla ylhäällä!
Muru? Kultaseni? Hän on... Hän on...
Hän on...
Blimey, hän on kuollut. Ottakaa rotta kiinni!
Älkää päästäkö sitä karkuun! Me saamme sinut, senkin rupinen rotta!
Ei, ei, ei! Ei, ei sinne!
Ei tarvitse olla peloissaan.
Tiedän, että on pimeää, mutta totut siihen.
- Kuka sinä olet? - Rotta vain, niin kuin sinäkin.
Tule mukaani.
Kun jokin tekee näin kipeää, siihen on oltava syy.
On oltava joku, jota syyttää.
"Tästä hetkestä alkaen, keitto, -
keiton valmistus, keiton myynti, tai keiton syönti, -
on täten laitonta Dorin kuningaskunnassa.
Samoin rotat katsotaan luvattomiksi, -
ja täten niitä pidetään lainvastaisina otuksina Dorin kuningaskunnassa.
Tästä hetkestä alkaen jokainen, joka majoittaa, antaa suojaa tai omistaa rotan millään tavoin, -
joutuu kohtaamaan lain täyden raivon."
Ajatelkaapa sitä. Mitä tapahtuu, kun teet laitonta jostakin, joka on maailman luonnollinen osa?
Yhtä hyvin voit tehdä kärpäsistä laittomia. Tai hikoilusta. Tai maanantaiaamusta.
Mutta tämän kuningas teki musertavassa surussaan.
Auringonvalo haipui ja maailmasta tuli harmaa.
Värit sulautuivat toisiinsa ja tummat pilvet täyttivät taivaan.
Eikä pitkään aikaan satanut.
Pilvet vain olivat, olivat ja olivat.
- Toivoisin, että sataisi. - Niin te kuin koko maailma, rouva.
Anteeksi, arvon rouva!
Voin ainakin vielä tuntea tuon.
Louise, tuntuuko sinusta, että jossakin päin maailmaa -
- on vähäsen valoa? - En tiedä, rouva.
Minusta tuntuu, että on. Pitää vain tietää, mistä etsiä.
Muistatko, kun kerroimme miten -
kauan sitten oli kerran rohkea pieni hiiri?
Jos tiedät mitään saduista, -
tiedät, ettei sankari ilmesty -
ennen kuin maailma tarvitsee sellaista.
- Varo vähän! - Almuja sokealle! Almuja sokealle!
Anteeksi. Anteeksi.
- Anteeksi. - Olen pahoillani. Anteeksi.
- Tilling? - Herra pormestari. Hei!
- Minne olet menossa? - Vauvani on saamassa...
Ei, vaimoni on saamassa...
- Selvä. Onneksi olkoon. - Kiitos. Kiitos paljon.
Olen pahoillani, minun... Minun todellakin... Näkemiin.
Hänen silmänsä ovat auki.
Älä huolehdi sitä. Joskus ne ovat.
Mutta hän ei ole suojassa. Hän katsoo suoraan meihin.
Älä huolehdi. Hän oppii kyllä suojautumaan.
- Kaikki oppivat aikanaan. - Mutta hän ei!
Hän on niin heiveröinen! Ja katso noita korvia!
Ja aivan alusta asti, Despero Tilli kuuli enemmän, -
näki enemmän, ja jopa haistoi enemmän kuin kukaan muu hiiri.
Despero, älä tee sitä.
- Älä katso. Älä katso! - En katso, en katso.
Despero Tilli ei yhtään tajunnut, että oli niin pikkuinen.
Hän ei ollut pieni vain ihmisten mielestä.
Hän oli pieni jopa hiireksi.
Mutta jos totta puhutaan, hän ei itse sitä edes huomannut.
Tosi asiassa, omassa mielessään, Despero oli jättiläinen.
Olemme huolissamme hänestä. Hän ei vilistä. Hän ei suojaudu.
Aluksi luulimme hänen kasvavan siitä ulos...
Kyllä hän joskus vilistää. Mutta ei silloin kun on peloissaan!
Hän tekee sitä vain huvin vuoksi. Eikä hän ikinä suojaudu.
- Olemme näyttäneet miten... - Jotkut lapset ovat hitaampia kuin toiset.
Kyllä hän suojautuu aikanaan. Harjoittelemme sitä.
- Niin, mutta... - Kyllä se siitä, lupaan sen.
No niin, rauhoitutaanpa. Luokka valmiina?
Hyvä.
Hyvä. Loistavaa.
- Despero! - Niin?
Et suojautunut. Näyttää miekalta.
Se on kaiverrus veitsi.
Se on kaunis!
- Se on vaarallinen. - Onko sinulla muitakin?
Despero, mitä sinä teet? Meidän ei edes pitäisi olla täällä.
Se on vankityrmä. Siellä alhaalla on rottia.
Ja ne syövät sinut. Repivät kätesi irti!
- Kuinka syvä se on? - En tiedä. Kukaan ei ole koskaan palannut.
- Miten niin? - Koska... Koska...
Koska sinne sinä joudut, jos sinut... Kun sinut...
Karkotetaan. Miksi ketään karkotetaan?
- No, tiedäthän. - Säännöt... - Ja niiden rikkominen.
- Emme voi edes... - Puhua siitä... - Koska... - Koska se on yksi...
Säännöistä!
- Despero! - Haluan vain vilkaista.
- Meidän täytyy häipyä täältä! - Kauheaa. Voi, ei.
Voi jestas.
Despero! Et voi ruokkia niitä.
Haloo?
Ole hyvä, kuka ikinä oletkin.
Hienoa.
- Olet hullu! - Mitä muka sanoin? En sanonut mitään!
- Kuulit täsmälleen mitä sanoin. - Sanoin sinua hulluksi. - Ei, ei, ei, ei!
Nopeasti!
Ne näyttävät nälkäisiltä, sir.
Päivällisen aika.
- Sinä et syö. - Kyllä söin.
Ei, et syönyt.
Minä vain katselen, sir.
Et osoita kovin paljon kiitollisuutta -
vaikka otin sinun siipieni suojaan.
Olen kiitollinen, todellakin. Kyllä olen.
- Kaipaat jotakin, eikö niin? - En kaipaa.
Siellä ylhäällä ei ole mitään, Roscuro.
- Ei yhtään mitään. - Tiedän kyllä sen! Varmasti.
Ei mitään!
- Ei mitään. Ei kerrassaan mitään. - Hän on sitkeä.
Et pysty käännyttämään häntä. Et todellakaan.
Enpä tiedä. Rotta on rotta.
Ei sillä oikeastaan ole väliä mistä tulet.
Olen pahoillani.
- Hän on tosi outo. - Älä muuta sano.
Tuo on niin kaunista. Mitähän tuolla oikein on?
1. Helmikuuta: Ei vilistä.
3. Helmikuuta: Ei suojaudu. "Ei suojaudu. Ei suojaudu".
"Ei aio vilistää." Tässä on vielä yksi: "Piirtelee kissojen kuvia muistikirjaansa."
- Eikä! Kissojen? - En voi edes kuvitella! - Pahoin pelkään. Nimesi sen Pörröksi.
- Minulla ei ollut aavistustakaan! - Voi, miten kamalaa!
- Despereaux. - Niin, sir? - Käy sisään.
Despereaux, miksi luulet käyväsi koulua?
- Oppiakseni? - Oppiaksesi, kyllä.
Oppiaksesi mitä?
- Oppiakseni kuinka olla hiiri. - Aivan oikein.
Ja et voi olla hiiri jos et opi olemaan peloissasi.
Despereaux, tämä... Elämässä on monta ihanaa syytä olla peloissaan -
- jos vain opit kuinka pelottavia ne ovat. - Niin... Kyllä.
- Entä hänen veljensä? - Hänen veljensä? Mitä hänestä?
- Kyllä, onko hän, tiedätkö, ujo? - On!
- Kyllä, erittäin ujo. - Kyllä. Niin ujo! - Niin ujo kuin päivä on pitkä.
Hyvä. Hyvä. Joskus heidän vain täytyy nähdä vanhempien tekevän se.
- Kukaan ei aloita peloissaan. - Ymmärretty. - Totta kai.
- Hemmottelet tuota poikaa. - Enkä! - Kyllä hemmottelet. - En!
- Kyllä teet. Olet tehnyt sitä vuosia. - Hän oli aina niin...
- Pieni. - Sinun täytyy auttaa häntä. Hän ei pelkää ellet anna hänen tehdä sitä.
No, Furlough opettaa häntä.
- Tee niin kuin hänkin. - Äläkä tee mitään mitä hän ei.
- Ja jos hän pelkää jotain... - Sitten sinun pitää pelätä sitä myös.
Ala tulla, Furlough, nopeasti!
Hyvä on, nyt, sinä aloitat näykkiä tuolta reunan vierestä.
Liima on ihan ok, mutta sivut maistuvat parhaimmille.
"Olipa kerran." Tuo on upeaa, eikö vain?
"Olipa kerran" Ja he eivät edes vielä kerro sinulle mitä aikaa se on.
Se on kuin sinun pitäisi ottaa se selville.
Sinun ei ole tarkoitus lukea sitä, Despereaux. Sinun on tarkoitus syödä se.
Hyvä. Tulen takaisin tunnin kuluttua.
Ja ei lukemista! Se on sääntö.
Olipa kerran, siellä asui reilu prinsessa, -
reilumpi kuin kukaan muussa maassa.
Reilu.
Ja kuten tarina jatkuu, hän oli lukittuna kaukaiseen linnaan, -
mistä hän voisi nähdä maailman, mutta ei koskaan koskea sitä.
Hän ikävöi prinssiä.
Rohkeaa ritaria joka veisi hänet pois tästä kaikesta.
Joku jolla olisi urheutta, kunniaa ja säädyllisyyttä.
Mutta julmassa ja pelokkaassa maailmassa, -
miehet kuten hän olivat tosiaan vähissä.
He asuivat erikoisessa maailmassa -
joka oli rakennettu rohkeudesta, ritarillisuudesta ja kunniasta.
He lupasivat henkensä toisilleen.
Taistellakseen totuudesta, puolustaakseen heikkoja, -
etsiäkseen totuutta ja aina...
- Minkälainen kirjasto oli? - Hieno.
- Pilasitko ruokahalusi? - En. Autoin sitä itse asiassa.
Teki minut nälkäisemmäksi.
Hyvä poika.
Näitkö heidän laittavan uutta edustaa murukaupassa?
- Melko nykyaikainen. Kyllä. - Mutta rakastin vanhaa edustaa.
Puhuuko kirja sinulle koskaan?
Melkein kuin se olisi kirjoitettu sinulle?
Despereaux rakasti sitä kaikkea.
Jokaista sen sivua. Totuus, oikeus, rohkeus, -
miekkatappelut.
Hän jopa rakasti asioita joita et uskoisi.
Tarina kertoo hänen olevan vanki, mutta se ei ollut täysin totta, -
koska hänellä oli toivoa ja milloin tahansa sinulle on toivoa, -
et ole oikeasti koskaan kenenkään vanki.
Jonakin päivänä prinssini tulee.
Mutta kuinka hän tiesi sen?
Niin, kuinka hän tiesi sen?
Miksi itket?
Täällä alhaalla.
- Oletko rotta? - En.
Mikä olet? Hiiri?
Olen herrasmies.
Ja mitä sinulle kuuluu?
- Olet surullinen. - Kyllä.
Koska sinulla on ikävä.
- Olet outo pieni hiiri. - Kiitos.
Tule.
Mistä kuulit tuon? Ikävästä.
- Tarinasta. - Tarinasta? Tarina mistä?
Prinsessasta, kuten sinä, linnassa, kuten tämä.
Olet lipevä pieni hiiri.
Lyön vetoa sinun kertovan tuon kaikille prinsessoille.
Olen vannonut kertovani totuuden. Se on kunnian sääntö.
Ei pelkästään herrasmies, kunniallinen herrasmies.
No sitten, miten tämä tarina päättyy prinsessan kanssa, joka on lukittuna linnaan?
En tiedä... En ole lukenut sitä loppuun vielä.
Haluaisin tietää sen. Voi miten toivonkaan sadetta.
Toivon, että saisimme taas keittoa.
Toivon jopa, että täällä olisi rottia!
Lupaatko sen? Lupaatko kertoa tarinan loppuun, niin tiedän miten se päättyy?
Kyllä. Lupaan sen.
Lupaat! Olet hyvin rohkea hiiri.
Kiitos, kelpo herrasmieheni.
On monenlaisia prinsessoja.
Jotkut ovat syntyneet siihen, jotkut tulleet avioliiton kautta, -
ja jotkut aikovat prinsessaksi -
vain omassa mielessään. Mutta yhden jos toisenkin kerran -
jokainen pieni tyttö haluaa olla prinsessa.
Aion elää tuolla. Juuri tuolla ylhäällä, korkeimman tornin vierellä.
Lopeta haaveilu ja ruoki siat!
Tiedän, että se kaikki tulee olemaan minun.
Senkin kuuro pikkuvintiö! Sanoin, että ruoki siat.
Miggery Sow on ruokkinut sikoja niin kauan, kuin jaksaa muistaa.
Ned-setä oli laittanut lapion hänen käteensä heti kun hän jaksoi sitä pitää.
Kaikki sujui kuitenkin hyvin, koska hän tuli melko hyvin toimeen sikojen kanssa.
Juuri niin. Minulla tulee olemaan erityinen huone pukujani varten, -
ja kokonainen komero pelkästään alushousuilleni.
Itse asiassa, Miggery Sow voi nähdä tulevaisuutensa kirkkaasti.
Hän voi nähdä kruunun, hienot puvut, palvelijattaret, -
ja kun asiat eivät oikein suju maatilalla, -
hän voi nähdä hetken, jona hän viimeinkin pääsee pois kaikesta tästä.
Ei mene enää pitkään. Lupaan sen.
20 isoista, 15 emakosta, ja 12 tytöstä.
15 tytöstä, saman verran kuin emakostakin.
Minä sanoin! Sanoin teille, että pääsisimme linnaan!
Joskus ei unelmien toteutumiseen tarvita kovin paljon.
Sinun vain täytyy kyetä näkemään asiat sillä tavoin.
Hän oli kaunis! Kuin enkeli!
- Olet aivan hullu. - Ja hän tuoksui niin ihanalle.
- Kuin puutarha. - Despereaux!
Et saa puhua ihmisille. Se on kaikkein pahinta, mitä voit tehdä.
- Ei, se on parasta, mitä koskaan olen tehnyt. - Joudut tyrmään.
- Ja rotat syövät sinut. - Se olisi sen arvoista.
- Ne saavat raadella minut. - Tuo kuulostaa pahalta.
Ja kun hän piti minua kädestä, se oli kuin...
Se oli niin pehmeä, kuin tyynyn täyte.
- Tiedätkö, että olen huolissani sinusta. - Sitähän minä tarkoitan, Furlough.
- Ei ole mitään pelättävää. - Hiljaa! Ne kuulevat sinut.
Älä nyt. Kokeile. Yritä edes hetken olla rohkea.
- Ja lopeta tuo pelkuruus. - Mitä täällä tapahtuu?
Mitä tämä puhe prinsessoista ja rohkeudesta oikein on?
Furlough, haluan sinut työhuoneeseeni heti paikalla.
- Oletko aivan varma? - Niin hän sanoi.
- Oikea ihminen? - Prinsessa.
Meidän täytyy kertoa heille. Tästä pitää kertoa Hiirineuvostolle.
- Mutta he... - Tämä on paha juttu. Hyvin paha.
Jos he saavat tietää... Jos se saavat tietää sen, etteivät tienneet...
Sittenhän he saavat tietää, että se olin minä joka...
- Voi ei. - Mutta hänet pannaan tyrmään.
Ja rotat syövät hänet!
Ei, jos anelemme. Jos tosiaan anelemme ja osoitamme hänen muuttuneen.
Tyrmää hän pelkää. Sitä hän pelkää ja ryhtyy oikeaksi hiireksi.
Despereaux!
Ilman muuta kohtalo on hassu juttu.
Menemme tapaamaan sitä, emmekä aina tiedä mitä olemme.
Ylistys ja kunnia!
Despereaux Tilling.
Kuinka kauan olet työskennellyt tällä kirjalla?
- Viikon? - Viikon? Olet hädin tuskin saanut sen päätökseen.
Olin... Halusin vain tietää, kuinka se päättyy.
Kieltäytynyt hiirikoulutuksesta.
Kieltäytynyt kunnioittamasta vanhemman hiiren tahtoa ja opastusta.
Toistuvasti käyttäytynyt ylpeästi ja epäkunnioittavasti.
Laukaissut tahallaan ainakin 17 hiirenloukkua.
- Häpeällistä. - On ollut henkilökohtaisessa yhteydessä...
yhteydessä...
- ihmisolentoon. - Etkö voi tehdä mitään?
Antoinette, lopeta heti. Lopeta. Sinun on luotettava heihin.
He ovat neuvosto. He ovat neuvosto, koska...
Koska he ovat neuvosto.
- He ovat neuvosto. - Haluatko sanoa jotakin puolustukseksesi?
Se oli oikein hyvä tarina, -
ja hän oli hyvin kaunis prinsessa.
Despereaux Tilling, -
lakimme suojelee meitä ja tapaamme elää.
Ja kun yksi kansalaisista poikkeaa tältä tieltä elämässään, -
hän tulee pettämään meidät kaikki.
Se on helppo kysymys. Oletko mies vai hiiri?
Ja käytöksesi kertoo meille sen, että sinulla on tilaisuus aiheuttaa ongelmia.
Oikeuden tuomio on, että sinut tulee karkottaa täältä lopullisesti.
Sinut pitää vangita Hovisin arestiin. Juonittelijamestari, -
kuka valmistelee sinut syntyperän mukaan Dorin vankityrmään, -
mistä ei ole valoa ja mistä kukaan hiiri ei ole karannut.
Rakkaani! Ole hiljaa, rakkaani. Ei ole mitään tehtävissä.
Tule kanssani.
Pysy siellä.
- Punainen? - Joten he kertoivat minulle.
- Joten olet urhea. - Niin kai.
Se on hyvä. Hyvä tuolla alhaalla.
Ole siitä ylpeä. Ei ole mitään hävettävää.
On aika.
He pelkäävät liikaa tulevansa tänne.
- Tänne? - Pelkäänpä.
- Rohkeus? - Ja totuus.
- Ja kunnia. - Hyvä. Erityisesti rohkeus.
- Olen valmis. - Sinun täytyy...
Mitä?
Haloo? Haloo?
Lads, mennään tuplana!
Kuka siellä? Kuka siellä meni?
- Kuka sinä on? - Despereaux Tilling.
- Oletko mies vai hiiri? - Olen herrasmies.
- Se on hiiri. - Olen nälkäinen. - Hiljaa, Lads. Kärsivällisyyttä.
Ja mikä sinusta tekee herrasmiehen?
Koodi... Kunnian koodi.
Olet outo pieni hiiri. Ja mistä löysit tämän kunnian koodin?
Se on legenda. Legenda, josta luin.
Kerro tästä legendastasi.
Voisin tehdä siitä hyvän tarinan.
Se kertoo prinsessasta ja ritarista -
- ja tehtävästä pelastaa hänen kunniansa. - Se prinsessa, joka vei minulta keittoni.
Hän ei ottanut sitä. Itse asiassa hän menetti sen myös!
- Kuinka tiedät tämän kaiken? - Näin hänet.
- Näit hänet? - Juttelin hänelle. - Juttelit hänelle? - Siksi he lähettivät minut tänne.
Ja mitä prinsessa kertoi sinulle, -
kun sinulla oli pieni haastattelu? Sinun täytyy olla kuninkaallinen hiiri?
Hän kertoi, että menetti keiton ja sateen -
ja suurimman osan auringonvalosta. Ja hän haluaa kaiken tulevan takaisin.
En halua kuulla pientä tarinaasi prinsessasta ja auringonpaisteesta.
Mene kertomaan heille rotista!
Hyvä on, pojat. Mennään!
- Hyvä porukka? - Kyllä se on tavallaan.
Hiiri! Hiiri! Hiiri! Hiiri!
Roscuro! Olen iloinen, kun selvisit.
Luulin, ettet tykkää areenasta.
Ei. Se... Se on kunnia.
Hyvä. Nauti.
Kiitos.
Peli alkakoon!
Hiiri! Hiiri! Hiiri!
Antaa palaa!
Odota!
Syö! Syö! Syö!
Odota! Saanko hänet? Saanko tämän?
- Mitä? - Tämä vain näyttää syötävältä.
Tämä on jo kehitystä.
Ehkä jätämme menneet taaksemme?
Nauti, ystäväiseni.
Älä jätä muruakaan.
En jätä.
Vedä!
Lähdetään, Buster!
Se siitä. Pysykää liikkeellä!
Kaikki on hyvin. Jatka kävelemistä.
Pysykää liikkeellä! Mennään!
Se on tuolla.
Pysy liikkeellä.
Näetkö tämän? Valoa. Oikeaa valoa.
Se on minun, mutta voit jakaa sen.
Se ei ole paljon, mutta täällä ei ole mitään siitä lähtien, kun kaikki meni harmaaksi.
Etkö aio syödä minua?
- Ei. En syö hiiriä. - Mitä sitten syöt?
Muruja. Silloin kun löydän niitä.
Joten olet herrasmies.
Kerro minulle tuo tarina. Prinsessasta.
- Kerro minulle miltä hän näytti. - No, hän oli...
- Oliko hän vihainen? - Ei. Ei ollenkaan.
Hänen sydämensä oli täynnä kaipuuta.
Mitä on kaipuu?
Ja noin ystävyys syntyi.
Seuraavan muutaman viikon aikana, hän kertoi Roscurolle kaiken tietämyksensä uskollisuudesta, -
kunniasta, ritarillisuudesta ja rohkeudesta.
Hän kertoi hänelle prinsessasta ja mistä hänen ikävöinti johtui.
Että hän kaipasi sadetta ja keittoa ja jopa rottia.
Jopa rottia?
Hän kertoi hänelle kunnian säännöstä, tästä jalosta tehtävästä, -
velvollisuudesta ja uskollisuudesta.
Ja siellä, kellarin pimeydessä, -
kaksi ritaria antoivat sitoumuksen prinsessalle, joka oli linnassa ansassa.
Elämän ansassa, täynnä kipua ja kaipuuta.
Josta ehkä kukaan ei voisi kertoa.
Olette kasvanut, rouva.
- En tahdo sitä tänään. - Mutta se on kaunis, rouva.
- Tiedän, mutta en tahdo sitä. - Näytät niin nätiltä siinä, rouva.
- Kuten prinsessa. - Tiedän. Olen prinsessa.
Tiedän, rouva, -
mutta noin hyvä prinsessa, pienellä, nätillä, säihkyvällä...
En tahdo sitä! Tajusitko, Mig?
- Hyvä on, rouva. - Pyydän, vie se pois.
Prinsessa. Kuka on prinsessa?
Minä olen prinsessa. Olen prinsessa.
Kampani, hattuni, käsineeni -
ja minun nätti puuteri -
nätissä prinsessa naamassani.
- Ja mitä luulet tekeväsi? - Rouva!
- Mistä sait tämän kaiken? - Minä vain lainasin niitä, rouva.
- Lainasit niitä? - Aioin laittaa ne kaikki takaisin.
Parasta olisi!
Ja voit käyttää kokonaisen viikon -
vieden ruuantähteitä pikku seikkailuna vankityrmään.
"Prinsessa"!
Herra! Hän on prinsessa.
Ja nyt minun täytyy kantaa vetisen, löysän, haisevan muhennoksen -
kosteaan, pimeään, likaiseen...
Henkilö voi eksyä ikuisesti tuonne.
Ruuantähteet.
Älä pysähdy! Sanoin "ruuantähteet"!
Kuinka minun on tarkoitus syödä tässä melskeessä?
Lopeta tuo! Minun ei tarvitse kestää tällästä kohtelua!
Palvelen prinsessaa.
Toki. Palvelet prinsessaa.
- Tuo on pieni naurun paikka, eikö? - Palvelen.
- Tuon hänen teensä ja... - No, en tahdo kuulla sitä!
Minulla oli aikoinaan pieni prinsessa. Ja nyt ei.
- Mitä, sinulla oli prinsessa? - Oli.
Jokaisella isällä on prinsessa.
Kunnes hän lopettaa olemasta isä, totta kai.
Anteeksi. Niin pahoillani!
Minulla on aito. Ja hänellä on tiara ja hienot puvut -
ja hänellä on kiiltäviä palasia jokaisessa puvussaan, hänen vaatekaapissaan.
Ja menen katsomaan häntä joka ikinen päivä.
- Minkälainen tehtävä? - Oikeasti hirveän väärä.
Mutta kuka teki väärin sinua kohtaan?
Selvä.
Muistatko kun he karkottivat rotat?
- Toki. Kyllä. - Selvä.
He eivät karkottaneet kaikkia rottia.
Tarkoitan, he karkottivat, mutta se oli kaikki yhden tietyn rotan syytä, -
erityisesti.
Jos voisin vain kertoa hänelle olevani pahoillani, että olen, tiedätkö, olen todella pahoillani.
Ja että en tarkoittanut kenellekään tapahtuvan näin.
Jos hän vain voisi kuulla minun sanovan sen, tiedätkö, vain... Kuulla ääneni, -
hän tietäisi kuinka paljon tarkoitan sitä.
Tuo on hyvin jalo tehtävä.
Teidän Korkeutenne?
Oletko se sinä? Pieni hiireni?
En ole hiiri. Olen...
Olen...
Unohdin. Olet pieni herrasmieheni.
Oletko tullut kertomaan kuinka tarina päättyy?
Suorititko tehtäväsi? Missä olet?
Olen tullut pyytämään anteeksi.
Sinähän olet jalo, etkö muista?
Sinulla ei ole mitään syytä olla pahoillasi.
Mutta minä olen.
Olen pahoillani.
- Tunnen sinut. - Ei, ei.
- Ei! Ole kiltti, ja kuuntele. - Rotta! - Ole kiltti. Haluan vain kertoa sinulle.
- Tulkaa joku! - Kuuntele. Kaikki on hyvin.
Irti minusta! Huoneessani on rotta!
Ottakaa se pois!
Mitä?
Rotta!
Se on rotta!
- Pian, murskatkaa se! - Ottakaa se kiinni!
Kurja jyrsijä!
Minne se meni?
Mitä tekisit, jos nimesi olisi ruma sana?
Jos John tai Beth tai Bill olisi solvaus?
Siltä Roscurosta tuntui olla se mikä oli.
Kun sydämesi särkyy, se voi kasvaa vinoon.
Se kasvaa kieroksi, vihaiseksi ja kovaksi.
Jopa muututtuaan Roscuro yhä vain kaipasi.
Nyt hän vain kaipasi jotakuta, jonka sydän oli yhtä kovettunut kuin hänen omansa.
Sievä prinsessa. Sievä, sievä prinsessaiseni.
Miten kaunis prinsessa. Hansikkaani.
Kampani. Koristeltu tyttömäinen hattuni, -
joka istuu prinsessanpäähäni.
Kuka onkaan tuo sievä prinsessa, kurpitsapiiras?
- Sinä olet. - Mitä? Olenko?
Sinä olet. Ja sinun tulisi olla pukeutuneena noihin vaatteisiin.
Aika totta. Niin tulisi.
Ja sinun tulisi loikoilla tuossa sängyssä.
Loikoilla. Loikoilla koko päivän.
Ja sinun tulisi pitää tuota kruunua.
- Tulisiko minun käyttää luutua? - Ei, ei. Ei luutua. Kruunua.
En kuule omia ajatuksiani selvästi.
- Kuka sinä olet? - Olen täällä auttaakseni sinua.
En voi tulla napatuksi oikea rotta makuusijallani.
En oikein usko.
Entäpä jos sinut löydetään prinsessaa esittävän maalauksen kanssa?
Luuletko, että se on yhtä paha asia kuin rotta? Haluan samaa kuin sinäkin.
Haloo?
Mitä sinä teet?
- Tarvitsen sitä vauvalle. - Ei, ei vauvalle.
- Rouvalle. - Tarkoitan, rouvalle.
Niin. Omenoiden pilkkomiseen.
Hän haluaa hiukan omenoita.
- Nyt käänny ja lähde. - Nyt käänny ja lähde.
Ei, ei! Käänny vain ja lähde.
Aivan. Anteeksi. Anteeksi ja heippa.
En kuule sinua kuulovammani takia, mutta...
Tiedätkö, loukkaantuminen on hupaisa juttu.
Sama asia, joka voi tehdä yhden vihaiseksi, voi saada toisen surun murtamaksi.
Pidä huolta pikku prinsessastani.
- Minä en enää pysty. - Minä pidän. Älä ole huolissasi.
Olen pahoillani. Niin, niin pahoillani.
Gregory sanoi aina, että hänellä on liian paljon sydämiä.
Ja sen vuoksi he joutuivat laittamaan osan ulkopuolellekin.
Mutta tarkastellaanpa sitä. On vaikeaa nähdä taaksensa.
Itse asiassa, sinulla voi olla hyvä sydän tietämättäsi.
- Sinä pystyt siihen. Tiedät pystyväsi. - Tiedän pystyväni.
Hän kuuluu tyrmään, ja sinä kuulut palatsiin kuten prinsessa.
- Mitä sinä teet? - Siivoan, rouva.
- Köydelläkö? - Se on avuksi, rouva.
Lopeta tuo. Näytät naurettavalta.
- Anteeksi, rouva? - Sanoin, että näytät naurettavalta.
Naurettavalta, naurettavalta, naurettavalta.
- Et voi tehdä näin, Mig. - Näyttää siltä, että voin, rouva.
- Joudut kamaliin vaikeuksiin. - Älä kuuntele. Sinä olet nyt prinsessa.
- Minä olen nyt prinsessa. - Ja sinä kuulut palatsiin.
- Kuulun palatsiin. - Ja hän kuuluu...
Ei! Et voi tehdä tätä! Apua! Tulkaa joku auttamaan!
Apua! Apua!
Olen täällä! Apua!
Senkin kurja, haiseva rotta! Huijasit minua!
Mitä Roscuro toi meille?
- Nälkä! Nami nami! Nälkä! - Ei ei kaverit, täytyy odottaa.
- Ei ole läheskään ruoka-aika. - Älä nyt, Smudge, kuolen nälkään.
Illallisena onkin jotain erikoista.
Tuoksuu herkulliselta.
- Tuoksuu nuorelta ihmiseltä. - Eikä ole ihan kuka tahansa.
- Kurkataanpas. - Sehän on prinsessa!
- Odotatte illallista muiden tavoin. - Älä nyt Smudge, anna edes vähän kurkata.
Pomo ei halua hänen hermostuvan, se pilaa lihan maun, eikö niin?
Neiti! Neiti!
Voi pikku hiiri, se olet sinä!
Järjestän teidät pois täältä, arvon neiti.
Ei, ei. Käy etsimässä isäni.
Ota tämä kaulaketju. Todistat sen avulla että puhut totta.
Minä olen! Rehellinen, lojaali ja...
Tiedän. Pidä kiirettä.
Tässä, ota se. Aikaa ei ole paljon.
Näin olkaa hyvä. Tuoreita matoja.
Kiitos.
Hyvin hoidettu, Roscuro!
Kuuletko tuon? Se on sinun ansiotasi.
Tulehan ystäväiseni. Katsomaan kättesi työtä.
Kuningas, kuningas! Tyttärenne on vaarassa!
Teidän majesteettinne, täällä ylhäällä!
Teidän armonne! Kuuletteko?
Voi ei.
Teidän majesteettiinne! Katsokaa Teidän armonne!
Herra kuningas! Huhuu!
Täällä alhaalla! Täällä näin! Tyttärenne on vaarassa!
Hän on tyrmässä! Vain te voitte auttaa häntä!
Hän lähetti minut hakemaan teidät! Herra, pyydän!
Teidän majesteettinne! Teidän korkeutenne!
Täällä alhaalla!
Isä? Kuuntele isä. Sinun täytyy auttaa minua.
- Mutta sinä olet kuollut! - Ei, en ole kuollut.
Prinsessa on vaarassa. Hänet on lukittu tyrmään.
Herttinen sentään, olet kuollut.
Isä! En ole kuollut.
Isä, en ole kuollut! Voi isä, heräisit nyt!
- Furlough, sinun täytyy auttaa minua. - Olet... - Ei, en ole kuollut.
Kuuntele nyt, prinsessa on vaarassa. Hänet on lukittu kellariin.
Voi luoja, sinä olet kuollut!
En!
Kaverit, kuunnelkaa. Ensinnäkin, en ole kuollut.
Prinsessa on vaarassa, häntä pidetään tyrmässä.
Teidän täytyy... Teidän täytyy auttaa minua!
Onko ketään?
Nyt riitti!
Voilà!
Voi sinua! Keittelet vieläkin teetä.
Jos haluat ilmaista mielipiteesi, tee se kunnolla!
Mahtavaa nähdä sinua!
Upeaa!
- Meiramia? - Rakastan sitä, täydellistä.
- Upeaa! - Mahtavaa!
Basil, katsos tätä!
Katsokaa! Marge, tule katsomaan!
- Kukkakaalia? - Kyllä, kyllä. Oli jo aikakin.
Basilikaa. Selleriä?
- Hei siellä! - Selleriä ja ehkä parsaakin.
- Prinsessa on vaarassa! - Ei ei...
- Valkosipulia ehkä? - Hei katsokaa tänne!
- Ei liikaa mutta hieman kuitenkin. - Aivan, aivan.
- Mahtavaa! - Kyllä. Bellissima!
Brav-AUUU!
Prinsessa on vaarassa!
Sinähän olet söpö pikku hiiri.
- Maistuisiko keitto? - Ei, en halua...
Prinsessa on vaarassa!
- Osaa vielä puhuakin. - Teidän on autettava minua!
- Maistuisiko juusto? - Ei! En halua juustoa!
Prinsessa! Hän on vaarassa!
Lukittuna tyrmään!
- Tyrmässä! - Älä hassuttele pikku hiiri.
Kaikki on hyvin. Prinsessa on turvassa ylhäällä...
Boldo! Katso! Alkaa...
Boldo. Missä olet?
Hyökkäykseen!
- Kerrohan vielä. - Ritarillisuus, urheus, kunnia!
Ritarillisuus, urheus, kunnia!
Mahtavaa! Tuntuu upealta olla pois keittiöstä!
Mennään!
Taistoon!
- Tuonne alas. - Andiamo!
Missä hän on?
Toverit! Toverit, on olemassa rottia -
ja Rottia!
Ehdottaisinkin nyt suosionosoituksia -
hyvälle ystävällemme, -
prinsessamme tuomisesta tänne!
Tule, mennään!
Hei, odottakaa! Minne menette? Apua!
Pian!
- Katsokaas tuota! - Napataan se!
- Älä pysähdy! - Päästäkää irti!
Loisto-osuma!
Sipulini!
Apua, apua!
Apua-aa-aa!
Kuuleeko kukaan?
Apua!
Olen täällä!
Täällä ollaan!
Olen täällä!
Voi luoja! Missä viivyit?
Olen kiljunut täällä kolmatta tuntia.
Minun prinsessani!
- Sadetta. - Niin.
Isä, katso! Tuolla!
Aurinko!
Mene, Despereaux.
Hetkinen! Odottakaa hetkinen! Malttia!
Ei ihan vielä.
Saat kunnian, toveri.
Syö! Syö! Syö!
No niin, muistatteko kun kerroin surun olevan -
voimakkain tunne, jonka voi kokea?
Se ei ole. Anteeksianto on.
Koska yksikin anteeksiantaminen voi muuttaa kaiken.
- Ei. - Mitä?
- Ei. - Sinä mokomakin...
Syö! Syö! Syö!
Apua!
Kuka laski kissan irti?
- Sinä siellä! - Se on se hiiri!
Napatkaa se!
No mutta sehän on urhea pikku ritarimme!
- Mietin että... - Ei!
tappaisinko sinut itse, -
vai annanko kissanruoaksi?
Kis kis kis.
Mikä tuo on?
Kiltti kisu?
Ei, eijei!
Kiitos, oma herrasmieheni.
Olen kovin pahoillani.
Minunhan tässä pitäisi olla pahoillaan.
Olen niin pahoillani. Et tiedä kuinka pahoillani olenkaan.
Ei se mitään.
Olen pahoillani.
Tämä kaikki voisi olla -
vain suurta väärinkäsitystä.
Kuningas suri, joten hän loukkasi rottaa.
Rottaa loukattiin, joten hän kosti prinsessalle.
Prinsessaa loukattiin, joten hän loukkasi palvelijatarta, -
ilman että edes tarkoitti sitä.
Palvelija oli surrut niin pitkään, -
ettei lähes mikään auttanut siihen.
Oliko kyse väärinkäsityksestä vai vain onnenkantamoisesta?
Palvelijatar palasi maatilalle.
Ja vanginvartija löysi viimein prinsessansa.
Kuningas löysi jotakin surua suurempaa.
Hiiret voittivat viimein pelkonsa.
Dorin asukkaat elivät rinta rinnan rottiensa kanssa.
Paitsi yksi, joka palasi merille, -
nauttien aamujen viileydestä.
ja iltapäivien auringosta.
Kertoisimme mielellämme, että he kaikki elivät elämänsä loppuun asti...
Mutta mitä hauskaa siinä olisi?
Tämänkin seikkailun tarjosi: SubFinland.org